Detta har hänt...
Varför behöver du mig?
För att jag är gammal och du är ung. Och du är stark.
Svär du trohet mot min sak?
Jag bygger upp mitt liv igen.
Därför kom jag hela vägen hit för att finna dig.
Du fattar inte hur svårt det var att vara ditt barn.
Raring, det här är min mor, Raffaela.
Hon hade vägarna förbi.
Bruce, jag måste få veta. Har hon en syster?
Ja. Soji.
Hon finns på Artefakten.
Inte den infångade Borgkuben?
- Tillhör du Tal Shiar? - Nej.
Om du gjorde det, skulle du svara "nej"?
Ja.
Om jag pressar för hårt kan jag aktivera henne.
- Och då är båda döda. - Det är målet.
- Att döda dem. - Ja, allihop.
Vilket jag inte kan göra förrän vi vet varifrån hon kom
och var resten finns.
Pappa?
Soji!
Mår du bra?
Ja. Förlåt.
Konstig dröm. Jag har den ofta.
Det låter som en mardröm.
- Vill du berätta om den? - Varför? För att du bryr dig?
Eller för att du är fascinerad över hur min hjärna funkar?
Måste jag välja?
Jag vill veta varenda...
...liten...
...detalj...
...om dig.
Fast du tror att jag är en bedragare?
Det har jag aldrig sagt.
Men du är full av hemligheter.
Och romulaner älskar hemligheter.
Du tror att alla döljer nåt.
Så är det också.
Vare sig de vet det eller ej.
Vad döljer du?
Frånsett din arbetsbeskrivning.
Ditt verkliga namn?
Mitt vadå?
Romulaner har ett namn för utomstående och ett namn för familjen.
Men det sanna namnet sparar man till den man ger sitt hjärta åt.
Du vet verkligen mycket om oss.
Din dröm...
Var den en slumpartad skapelse av din hjärna eller baserad på ett minne?
Jag är osäker.
Din mor kanske vet.
Visst pratar du med henne varje kväll?
Hur vet du det?
Jag hör saker.
Narek.
Så heter jag inte.
Traumat Bruce genomlevde på Freecloud var... betydande.
Svåra skador på huvud och bröst som orsakade inre blödningar.
Medicinerna höll honom stabil, men hans...
...hans hjärta orkade inte.
Det här är svårt för dig.
Svårare än jag kunnat föreställa mig.
Du sa...
Bruce sa till dig att den andra finns på Artefakten.
Ja.
Han kallade henne Soji.
Vilken Artefakt?
Det kanske inte angår mig. Jag borde inte bry mig.
Inte alls, Elnor.
Artefakten är en övergiven Borgkub.
Borg? Som Seven of Nine?
Ja... Nej. Inte alls som hon.
Bruce sa att han skapade Dahj och Soji
för att få veta sanningen om förbudet.
Varför skicka henne hit?
Hur vet ni ens om hon lever?
Det vet vi inte. Därför måste vi dit så fort som möjligt.
Men du ser inte fram emot det.
"Ser fram emot det"?
Nej.
Inte alls.
Mitt senaste besök på en Borgkub var inte frivilligt.
De kallade dig Locutus av Borg.
De injicerade nanosonder i dig. Ympade in syntetiska delar i dig.
Assimilerade din hjärna med deras.
Förlåt mig. I mitt yrke måste vi studera Borgerna.
Det måste ha varit hemskt.
Men den här kuben är frikopplad från resten av Kollektivet.
De är utstötta, strandsatta och under romulansk kontroll.
- De kanske har förändrats. - Förändrats?
Borgerna?
De assimilerar kyligt hela civilisationer,
hela system på några timmar.
De förändras inte.
De metastaserar.
Jag är ledsen.
Du behöver inte be om ursäkt.
Ursäkta mig.
Han kan inte se att du också är...
...plågad av nånting du helst vill glömma.
Lade jag mig i?
Ja, den gången.
Dator.
Sök på följande nyckelord.
Artefakten.
Fördrag.
Borgerna.
BIBLIOTEK SÖKSYSTEM
Hugh.
BETAKVADRANTEN, TIDIGARE NEUTRALA ZONEN
Förlåt. Väckte jag dig?
Kan du inte sova?
Varför trivs du här ute?
I rymden?
Den är kall och tom.
Och den vill döda dig.
Kanske en drink?
Du och Maddox var nära vänner, va?
Om du vill prata om det eller berätta nåt, så finns jag här.
Jag har aldrig legat med en kapten av nåt slag förut.
Nåja...
Jag kan rekommendera det.
Vad är det?
Jag har en superkraft.
Jag kan känna misstag just när jag begår dem.
Inte mycket till superkraft.
Nej. Den är oanvändbar.
Förlåt mig.
Det är okej.
Berätta hur du känner dig.
Tom.
Hopplös.
Ensam.
Rädd.
Hjälper det där överhuvudtaget?
Kanske i några timmar.
Den där är min.
Ge tillbaka den.
Du har sönder den.
Jag har aldrig förstått din fascination över den leksaken.
Den är ingen leksak.
Den är ett redskap.
Den hjälper mig att tänka.
Det enda den fått mig att tänka på
är att slå sönder den för att komma åt det viktiga inuti.
Åh, syster.
Jag gör framsteg.
Gör du?
Du döljer det väl.
Hon drömmer.
En återkommande dröm.
"Hon drömmer."
Är det ditt framsteg?
Varför programmerade han henne att drömma?
För vilket syfte?
Och vad drömmer hon om?
Att ni två åldras tillsammans
och gör underliga små androidbarn?
Drömmer du om henne också?
Du är förälskad i henne.
I det.
Ett program.
En maskin.
Det räcker, Narek. Jag tar över operationen nu.
Varje bit syntetisk design tjänar ett syfte.
Varför ge henne drömmar?
Varför ge henne mardrömmar?
Det är en felfunktion. En bugg.
Det är motsatsen.
Jag lyssnar.
Hennes nervvägar är auto-heuristiska
och söker alltid och skapar de mest effektiva anknytningarna.
Varje dag krockar den förmågan med tydliga bevis på
att hon inte är, vilket hon tror, en människa.
Den där kognitiva dissonansen måste ta vägen nånstans.
Menar du att robotflickan har ett undermedvetande?
Ja.
Och när hon drömmer
förenar hon dessa två bilder av sig själv,
mänsklig
och syntetisk.
Bitar av sanning försöker ta sig upp till ytan.
Det är ingen felfunktion.
Det är en sårbarhet.
Om jag får henne att berätta om sina drömmar
når jag hennes underliggande minnesspår
utan att utlösa hennes subrutiner för självförsvar.
Informationen finns där.
Hon vet mycket mer än hon tror sig veta.
Även var deras hemvärld är lokaliserad.
Så fortsätt att dela säng med henne...
...och mixtra ständigt med henne tills hon öppnar sig som den där fåniga asken.
Nyckeln till att öppna tan zhekran
är att ta sig tid att förstå vad som håller den stängd.
Lyssna.
Känn.
Flytta varje del mycket försiktigt, och sen...
...när du är säker...
Ska jag vara imponerad?
Tålamod, syster.
En egenskap du aldrig haft.
Om några timmar går vi ut ur den gamla Neutrala zonen
och in i romulanskt territorium.
Alltså bryter vi mot det galaktiska fördraget.
Men det är okej för mig, för jag vet att du har en plan
för att ta sig in i en bevakad romulansk forskningsanläggning på en Borgkub
full med Tal Shiar, utan tillstånd.
Och utan att bli dödad.
Jag har tänkt på saken och tror att...
Vi kan väl utge oss för att vara forskare,
- och med mina kvalifikationer... - Det går inte.
Om romulanerna inte känner igen mig så fort jag kliver av skeppet
så gör Borgerna det.
Kollektivet glömmer inte en av sina egna.
Det enda säkra sättet att komma in i kuben är Qowat Milats sätt...
...genom.att vara helt öppen.
Det är Qowat Milats sätt.
Spänningen mellan er känns obehaglig.
Det finns en organisation på Artefakten, Projektet för Borg-återvinning.
De är självständiga genom ett fördrag.
Om jag kan få Federationens diplomatiska kreditivbrev
som sändebud till projektet,
tvingas romulanerna låta mig träffa direktören,
för att inte bli osams med Federationen.
Och om direktören inte vill träffa dig?
Jag känner honom, och det vill han nog.
Och varför skulle Federationen göra det för dig?
De skulle inte göra det för mig.
Okej. Backa lite.
Ge mig lite tid att tänka.
Om ni vill att jag ska övertala Federationen...
Det här är en dålig idé.
...så backa och håll mun.
De begär inte lite.
Okej.
Dator, skapa subrymdkontakt via Comnet 4
med min kryp... kryptonym
till följande.
Kapten Raffaela Musicker.
Emmy.
Jag borde ha kollat samtalet.
Lägg av. Du blir aldrig av med mig.
Jag vet alla dina mörka hemligheter.
Det är preskriberat nu.
- Vad behöver du? - Oj.
Ringer jag bara när jag behöver nåt?
Eller när du är påstruken och sentimental.
Okej, hör på. Jag behöver ett diplomatiskt kreditivbrev.
Inte åt mig, utan åt Jean-Luc Picard.
Picard? Jobbar du med honom igen?
- Vart ska han? - Till Artefakten.
Ha ha. Allvarligt, vart ska han?
De har nåt som heter Projektet för Borg-återvinning.
JL behöver visst träffa direktören.
Han är ute på ett personligt uppdrag.
Jag skulle vilja hjälpa, men den här gången går det inte.
Bara forskare får komma dit.
Och det här med romulanerna gör det mycket riskfyllt.
Romulanerna är jämt griniga.
Det skulle betyda mycket för amiralen.
Som jag sa, önskar att jag kunde hjälpa.
Jaha.
Nej, visst, jag förstår.
Men det kan bli lite penibelt
när vi dyker upp där om cirka tre timmar.
Va?
Jag skickar min lokalisering.
Vänta, Raffi.
Vem gav dig tillstånd att alls vara där?
Du känner ju Picard.
Det som inte är ego hos honom är en sjujäkla fräckhet.
Okej, lyssna noga.
Vänd om omedelbart. Fortsätt inte.
- För sent. - Om du landar där utan tillstånd
- är det formellt en krigshandling. - Jag vet.
Jag vet.
Och även om ni förnekar att ni är inblandade
så går romulanerna inte på det.
Picard är så förknippad med Federationen
att hans ansikte troligen finns på broschyrerna.
Det är därför jag hör av mig.
Vi gör det efter reglerna.
Diplomatiskt uppdrag. Officiellt kreditivbrev.
Jag vill inte hamna framför en disruptorkanon.
Jag planerar fortfarande att dricka ihjäl mig.
Tjugofyra timmar. In och ut.
Och, Raffi, jag säger det här som en gammal vän:
Ring mig aldrig igen.
Jag hade samma dröm inatt igen.
Jag tänkte fråga min mamma om den, men...
Ja?
Jag somnade när jag pratade med henne.
Händer det ofta?
Att du somnar när du pratar med henne?
Nej.
Kanske. Jag vet inte.
Vad är det för fel?
Ingenting.
Narek, vad är det?
I alla romulanska anläggningar
avlyssnas alla inkommande och utgående sändningar.
Det är givetvis för att slå vakt om Borg-teknologin,
men alla slags anomalier flaggas automatiskt.
Anomali? Vad menar du?
Jag har hört att varje samtal med din mor varar i 70 sekunder.
Varje samtal. Varje dag.
Exakt 70 sekunder.
Det är omöjligt.
Jag kan visa dig listorna.
Hur länge har du känt mig, Chris?
Ett tag nu.
Jag har en son.
Visste du det?
Man känner nån i åratal och träffar aldrig deras barn. Vad säger det?
Han är vuxen.
Gift.
Han ska snart bli far.
En liten flicka.
Som jag aldrig får lära känna.
Ingen lyckas med allt, Raff.
Hej, mamma?
Raring. Mår du bra?
Vad är klockan där? Borde du inte vara på jobbet?
Jag hann aldrig prata med dig om drömmen jag hade inatt.
Är pappa där?
Han är i sitt labb men bad att inte bli störd.
Mamma.
Jag tror att det är nåt fel på mig.
Ja. Du jobbar för hårt.
Om du inte måste jobba genast, varför inte lägga dig?
Mamma...
Varför inte lägga dig?
Det finns...
Mamma?
Om du inte måste jobba genast, varför inte lägga dig?
"Enligt er brådskande begäran
beviljas amiral Jean-Luc Picard härmed tillfälligt kreditivbrev
som Federationens särskilda sändebud till Projektet för Borg-återvinning.
Begränsat till syftet
att träffa projektets direktör.
Kreditivbrevet är endast giltigt för amiral Picard..."
"...och ska ej förnyas."
Vi måste stanna på skeppet.
Jag antar det.
Du verkar besviken.
Nej. Lättad.
Vi har inte fått landningstillstånd.
Romulanerna har begränsat dig till specifika instrålningskoordinater.
Självklart följer jag med dig.
Du hörde.
- Bara jag. - Löftet jag gav dig
är starkare än diplomatiska kreditivbrev.
Tror du att jag vill gå ensam?
Det är antingen det eller inte alls.
Jag hatar redan det här stället.
Rios, jag håller kommunikationen öppen.
Och vad som än händer lämnar du inte skeppet.
Är det uppfattat?
Trolig ålder, 37 månader.
Vad?
Nej, nej.
Trolig ålder, 37 månader.
Trolig ålder, 37...
Trolig ålder, 37 månader.
Trettiosju månader.
Trolig ålder, 37 månader.
Hallå?
Släpp!
Släpp mig!
- Nej! - De vill inte att du ska falla.
Hugh?
Jag trodde det inte...
...förrän nu.
Välkommen till Projektet för Borg-återvinning.
Jag vet inte vad du gör här, men jag vill hjälpa på alla sätt.
Jag är glad för ett vänligt ansikte.
Det är svårt att komma tillbaka. Jag vet.
Det här är det sista stället nån av oss ville se igen.
Hur står du ut?
Varför valde du att leva här?
Projektet behövde en direktör.
Som medborgare av Federationen kan jag åtminstone
åka härifrån när jag vill, till skillnad från alla andra xB: ar här.
xB: ar?
Före detta Borger. Det är vad vi kallar oss själva.
Ett nytt namn kan vara första steget mot en ny identitet.
Det lärde jag mig ombord på Enterprise för många år sen.
Det här är ingen Borgkub längre.
Det är Artefakten.
Och du är Jean-Luc Picard, inte Locutus.
Allt det här ligger bakom dig.
Tack, Hugh.
Du har rätt.
Det var länge sen.
Säg hur jag kan hjälpa.
Jag söker efter nån.
Ser ut som en människa från jorden.
Hon kan vara involverad i forskning här.
Hon heter Soji...
Dr Soji Asha.
Just det.
Jag antar att hon svävar i stor fara?
Vad...
Varför frågar du det?
En aning. Det är nåt med henne.
Och det faktum att du reser ända hit.
Och den där stiliga, unga romulanska spionen
som dök upp för två veckor sen
och låtsades inte ställa frågor om henne.
Kan du ta mig till henne nu?
Allt jag äger, Narek. Inget är äldre än tre år.
Ingenting. Foton, dagboksanteckningar.
Hur förklarar du det?
Jag kan inte förklara det.
Allt i mitt liv verkar nyss ha tillverkats.
Mina samtal hem. Min... Min mor.
Hur kan... Hur kan min mor inte vara...
Har du övervägt möjligheten
att nån har implanterat falska minnen i dig?
Det är inte okänt.
Det låter väl galet, men anta att nån hoppas använda dig
till att hitta nåt åt dem här på kuben?
Att de har ändrat dina minnen för att dölja sitt syfte även för dig.
För att hitta nåt?
Narek, jag är rädd.
Jag vet, jag vet.
Vi ska gå till botten med det här.
Tillsammans.
Jag kanske vet ett sätt att hjälpa dig förstå vad som händer.
Det är en traditionell romulansk sedvänja.
Ett slags... meditation.
Zhal Makh.
Jag har hört om det. Jag trodde att det var tabu för icke-romulaner.
Det är det.
Desto större skäl för oss att pröva det.
Kom.
Vad är det här för ställe?
En plats där våra patienter hämtar sig
efter traumat med återvinningsproceduren.
Jag trodde aldrig
att assimilering kunde återkallas i den här storleksordningen.
Och av romulaner, dessutom.
Resultatet är långtifrån idealiskt.
Det ni gör är gott.
Det behöver inte vara perfekt.
Efter alla dessa år
visar du vad Borger är under ytan.
De är offer...
...inte monster.
Likväl är vi det mest hatade folket i galaxen
och lika hjälplösa och förslavade som förut.
Fast nu är vår drottning en romulan.
Tack för att du visade mig det här.
Ingen kan förstå det bättre än du.
Och en Picard som förespråkar frigörelse för Borgerna...
...det vore nåt alldeles extra, eller hur?
Och du kom denna långa väg.
Soji är visst inte här idag.
Få se om vi kan hitta henne åt dig.
Raffi.
Raff. Vakna.
Här får du kaffe.
Och du är skyldig mig två strimlor latinum.
Tvillingen lever.
- Skitsnack. - Fakta.
Picard hörde av sig.
Jag trodde att det var kört.
Hur så?
För att du är en evig pessimist.
Nej.
Varför hålla henne vid liv?
Tal Shiar dödade Dahj.
De tog Maddox på Freecloud. De vet hur hon ser ut.
De måste ha hittat henne. Varför hålla henne vid liv?
De måste behöva henne för nånting.
Vad kan Tal Shiar behöva en syntes till?
Är det ledigt här?
Inte för henne.
Hon är med mig.
Zhal Makh är inte för rundöron.
Och en underofficers gradbeteckning är inte för idioter. Du kan mista den.
Beklagar det.
En sak i taget. Ta av dig stövlarna.
Så vackert det är.
Du frågade häromdagen om jag bryr mig om dig.
Det var inte att jag inte ville svara.
Men det är farligt att visa det där ute.
Här är jag trygg.
Trygg att visa mitt sanna jag.
Att vara...
Sårbar?
Hrai Yan.
Vad? Jag...
Mitt sanna namn...
...är Hrai Yan.
Börjar jag här?
Ja. Yut makh.
Det betyder "stänga", inte "öppna".
För en resa i Zhal Makhs spår
är en resa som alltid börjar med att man sluter ögonen.
En resa in i centrum av hjärnans mest intima rum
där de djupaste sanningarna är dolda.
Dina drömmar.
Jag är tillbaka där det alltid börjar. Jag hör regnet mot fönstret.
- Pappa? - Varför ropar du på din far?
För att jag var rädd.
För vad?
Åskan.
Var du rädd för åskan som barn?
Jag vet inte.
Håll ögonen på stigen.
Hur känner du dig när din far inte svarar?
Ensam.
Övergiven.
Bra.
Du förvandlas nu till lu shiar. Du lyfter ögonen.
Det finns ett fönster, eller hur?
Vad finns utanför?
Jag vet inte. Jag har aldrig tittat ditåt förut.
Försök.
Jag kan inte.
Det är okej.
Försök koncentrera dig på detaljer.
Berätta vad du känner.
Squoodgys päls mot mina fingrar.
Mitt hår är kallt.
Jag svettas.
Bra.
Nyckeln till Zhal Makh är att inse att du har kontroll.
Din hjärna,
dina drömmar.
Du måste känna dig fri att utforska dem som du vill.
Känner du att du har kontroll?
Jag ser inte mycket.
Mörker.
Kanske träd.
- Träd? - Men...
Men jag är inte säker.
Du klarar det bra.
Du går runt ett hörn till.
Glam wath,
Öppnandet.
Jag står i dörren till min fars verkstad.
Jag ser honom där inne, men jag ser inte vad han arbetar med.
- Varför inte? -Orkidéerna.
Jag kan aldrig se förbi orkidéerna.
Han går undan nu.
Och jag vill gå in, men när jag försöker...
Soji!
- Förlåt, jag... - Det är okej. Varför vaknade du?
- För att jag är rädd. - För vad?
Jag vet inte. För att råka illa ut.
Jag ska inte vara där inne.
Soji, du är så nära.
Bortom dörren finns exakt vad du söker efter.
Vri glam. Centrum.
Ditt undermedvetna försöker säga dig sanningen, men du måste gå igenom.
Du måste tro att du kan.
Kan du göra det... för min skull?
Jag kan försöka.
Du går in i rok han.
Dr Asha?
Sektorer 5-8 till 5-21 och alla öppna formsektorer
är temporärt stängda på grund av upptäckt protometrisk aktivitet.
Om ni har gått in i ett av de...
Vad är det här?
Jag tror att hon är nära att upptäcka vem hon egentligen är.
Vad menar du? Vem är hon?
Jag hinner inte förklara. Du måste hitta henne.
Det står att hon inte finns på kuben. Det är omöjligt.
Såvida inte... nån har dolt henne.
Jag öppnar dörren nu
och går in.
Jag ser orkidéerna.
De är vackra. De är upplysta av ett takfönster.
Min far älskar dem som om de var hans barn.
Din far kommer att skrika åt dig, men låt honom inte stoppa dig den här gången.
Fortsätt gå, vad som än händer.
Soji!
- Jag ser min far. - Hur ser han ut?
Herregud, hans ansikte. Jag kan inte se det.
Jag kan aldrig se det. Han kommer mot mig.
Titta bakom orkidéerna. Nu.
Okej, jag tittar bakom orkidéerna.
Vad ser du?
Det är jag.
Det är jag, men i bitar.
Jag... jag är en docka.
Titta upp genom takfönstret. Vad ser du?
Jag ser två månar mörkröda som blod. Och blixtar. Många blixtar.
Bra gjort, lillebror.
Narek, vad betyder det?
Jag måste identifiera en planet med två röda månar och ständiga åskväder.
Vad betyder det?
Det betyder...
...att du har hittat hem.
Titta.
Jag förstår inte. Vad gjorde jag på arbetsbänken?
Oroa dig inte.
- Du behöver inte oroa dig mer. - Nej.
Men varför arbetar han på mig?
För att du inte är verklig.
Det har du aldrig varit.
Narek?
Farväl, Soji.
Narek.
Narek?
Narek!
Narek.
Nej. Strålningen.
- Hon är online igen. - Var är hon?
Hon verkar vara mellan två våningar.
Nåt är fel. Hon rör sig alldeles för fort.
Hon är aktiverad.
Ta mig till henne. Nu!
Anställd nummer 74983-2.
- Fientlig? - Ja, extremt farlig.
Rakt framåt.
Locutus?
Ur vägen, tack.
Soji?
Känner du mig?
Jag heter Jean-Luc Picard.
Jag var en vän till din far,
och din syster kom till mig och sökte hjälp
men jag kunde inte hjälpa henne.
Snälla Soji, låt mig hjälpa dig.
- Vet du vad som händer med mig? - Ja. Låt mig förklara.
Romulaner. En hel hög.
- Hugh, kan du få oss härifrån? - Den här vägen.
Kom.
Snälla du, lita på mig.
Snälla du.
De är illa ute, och han svarar inte.
Åt vilket håll?
Kom,
Det här är drottningcellen.
- Är det ett... - Minne,
fast du aldrig har varit här.
Ja.
Samma här. Det finns bara där.
Den här kom till efter din tid. En rymdtrajektor.
Borgerna lärde sig tekniken efter att ha assimilerat silkarierna.
Den var reserverad för drottningen i nödfall.
Den har en teoretisk räckvidd på...
Fyrtiotusen ljusår.
Raffi, vi vet ett sätt att komma från kuben, men det måste ske nu.
Vi bestämmer en mötesplats.
Mötesplats? Vart ska du?
Nepenthe.
Rios, vet du var det är?
- Visst, men... -Nej.
Bara möt oss där.
Var är grabben?
Upp med händerna.
Elnor, du skulle ju stanna på skeppet.
Ja. Jag lydde inte.
Tack.
Det kommer fler vakter. Jag hör dem.
Hon har rätt. Vi är nästan vid full kraft.
Gå. Jag hindrar dem från att spåra er.
Kom, Elnor. Den här saken kan föra oss i säkerhet.
Jag stannar här och täcker er reträtt. Jag har svurit att försvara dig.
Då löser jag dig från det löftet.
Jag vägrar bli löst.
- Vad gör du? - Gör mig redo för strid.
- De närmar sig. - Hugh.
Den är klar. Kliv igenom.
Elnor. Jag tänker inte lämna dig kvar igen.
Det fyller mig med glädje att höra dig säga det.
Gå nu. Du har åkt så långt. De förgör henne, Picard. Gå.
Kom.
Det tar några minuter att stänga ner allt och dölja rummet.
Kan du hålla dem borta så länge?
Jag behöver inte några minuter. Håll dig bakom mig.
- Släpp vapnen! - Släpp svärdet!
Mina vänner. Välj att överleva.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson